Arhīva kalendārs
Noskaidrosim, kāda situācija Vidzemē ir ar bērnu folkloras kopām, kā tās ietekmējis pandēmijas laiks un, kas tām raksturīgs, skatoties pa dažādām teritorijām, ņemot vērā valodas, vai arī kādas citas tradīcijas, piemēram, dziedāšanas veida, īpatnības. Sarunās ar fokloristi, filozofi, bērnu folkloras kustības „Pulkā eimu, pulkā teku” krustmāti Māru Mellēnu, kā arī Ilmāra Gaiša Kokneses vidusskolas folkloras kopas „Tīne” vadītāju Ingunu Žogotu un Lēdurgas folkloras kopas „Putni” vadītāju Ilzi Kļaviņu atklāsim, kas ir vissvarīgākais šīs nemateriālā mantojuma tradīcijas saglabāšanā un kāpēc folkloras kopas vadītāja darbs ir tik nozīmīgs.
„Parasti folkloras kopu vadīšana cilvēkiem ir sirdsdarbs, tomēr vajag jau arī kādu maizes darbu. Līdz ar to laiks ir ierobežots, tomēr tas, kas viņiem ir jāprot un jāizdara, prasa renesanses laikmeta cilvēka vērienu – jāvar bērnam iemācīt stāstīt, dziedāt, dancot, spēlēt instrumentus un vēl to visu salikt kopā,” uzskata M. Mellēna. Eksperte arī teic: ja runājam par noteiktu tradicionālās kultūras izpausmju kopumu, tad Vidzemē tas ir ļoti daudzveidīgs. „Folkloras kopas pārsvarā izveidojas tur, kur ir kāds entuziasts, vilcējs. Dažreiz no tā viena viss arī sākas un veidojas. Arī mums ar bērnu folkloras kopu bija tāpat – kad pārnācu dzīvot uz Koknesi no Ikšķiles, 90. gados bija folkloras kustības vilnis. Skolās daudz kur Latvijā toreiz notika baltās stundas ar folkloras mācību, un arī es biju viena no tiem, kas tās sāka. Kokneses vidusskolā tās ir joprojām,” stāsta Inguna Žogota , Kokneses bērnu folkloras kopas „Tīne” vadītāja, kura koordinē arī bērnu folkloras kustību Piedaugavā. „Mums ir svarīga doma, ka tautas tērps nav noliekams kultūras nama noliktavā un paņemams tikai uz koncertu, jo tad tajā nejūtas brīvi. Brīvi ir tad, ja šo tērpu iedzīvini, padari par savu, ar to dzīvojies,” uzskata Krimuldas novada Lēdurgas kultūras nama folkloras kopas “Putni” vadītāja Ilze Kļaviņa. „Putni” ir atpazīstami visā Latvijā – arī tādēļ, ka valkā 12. gs. arheoloģiskos tērpus, kas ir pašu un vadītājas darināti. Informāciju sagatavojusi: A. Bormane.
Jauni atklājumi par akmens laikmeta liecībām Burtnieka ezera apkaimē, slimnīcu arhitektūras attīstība 20.gadsimtā Lietuvā, nacionālo partizāņu cīņas Valmieras apriņķī, Pokaiņu svētvietas fenomens u.c. – tik dažāds un plašs ir tēmu loks. Programma skatāma >>šeit<<.
Tiešsaistē tiksies vēsturnieki no dažādām sadarbības organizācijām – Latvijas Universitātes, Tartu Universitātes (Igaunija), Vītauta Dižā Universitātes (Lietuva), Rīgas Vēstures un kuģniecības muzeja, Latvijas Universitātes Latvijas vēstures institūta, Latvijas Nacionālā arhīva Latvijas valsts vēstures arhīva, Daugavpils Universitātes, Latvijas Okupācijas muzeja, Latvijas Etnogrāfiskā brīvdabas muzeja, Dobeles Novadpētniecības muzeja, Latvijas Kara muzeja. Priekšlasījumus veiks ne tikai esošie un topošie vēsturnieki, bet dažādas nozares pārstāvoši topošie speciālisti vai jau augstskolu absolventi. Tā kā dalībnieki būs arī no Lietuvas un Igaunijas, konferencē būs divas darba valodas – latviešu un angļu. Konferenci rīko Valmieras muzejs sadarbībā ar Latvijas Universitātes Latvijas vēstures institūtu, ar kuru sadarbība notiek jau septīto gadu. Pēc katras konferences pētījumi tiek apkopoti elektroniskā izdevumā, kas pieejams Latvijas Universitātes datubāzē. Turklāt kopš 2015. gada tie pieejami arī drukātā formātā. Informāciju sagatavoja: |
|